Det var en gång en liten ort som inte låg långt från en storstad.
En väg löpte igenom den men där fanns bara några få butiker.
Ett kafé, en järnaffär och ett sheriffkontor.
Där fanns alla sorters människor, förrymda tonåringar-
- religiösa fanatiker, pensionärer som... tja...
Det var en stad vars invånare ville bli lämnade i fred.
Sheriffen, Bobby LaGrange, hade bott där i åratal-
- och tillverkade även träleksaker.
Men det mest enastående med staden var ett gammalt klocktorn-
- som hade sju urtavlor.
Man kunde se vad klockan var från hela Swann Valley.
Men de olika urtavlorna visade aldrig samma tid.
Det var utan tvekan så att något ondskefullt levde kvar där.
Det kanske berodde på det hemska mordet för många år sen.
Det var alltför hemskt för att tala om men hemsökte ännu staden.
Eller så var det tonåringarna som samlades på andra sidan sjön.
Vissa trodde att de gjorde onda saker. Som att dyrka satan.
Det var deras sätt att klä sig och musiken de spelade.
Deras mystiske ledare, Flamingo, sågs som en ungdomens förförare.
Men vissa sade att det var långt värre än så.
Det var nu som den avdankade thrillerförfattaren Hall Baltimore-
- kom körande in i Swann Valley på turné för att signera-
- ännu en av sina många romaner om häxkonst.
- Ursäkta. Var ligger bokhandeln? - Det finns ingen bokhandel här.
Kom nu, mamma! Du lovade att vi inte skulle missa filmen.
- Har du läst nåt av Hall Baltimore? - Nej tack.
- Har du läst något av Hall Baltimore? - Nej. Vem är Hall Baltimore?
- Jag är han. - Trevligt att träffas.
- Och du är? - Stacey. Ursäkta mig.
Hej, Stacey. Hej då, Stacey.
Hej. Säljer ni vapen här?
- Inga vapen. Bara ammunition. - Ammunition?
- Säljer ni knivar? - Gång 2.
Självaste Hall Baltimore. Jag tar en.
- Kan du... signera den? - Javisst.
Till Bobby LaGrange.
Till Bobby LaGrange. Häxliga hälsningar från Hall Baltimore.
Hur känns det att vara lågpris- butikernas Stephen King?
Inte så underbart.
Jag skriver faktiskt skräckhistorier själv.
Säger du det? Och så är du stans sheriff.
Sen 40 år tillbaka.
Skulle du kunna tänka dig att läsa en del av mitt material?
Jag skulle bli väldigt tacksam. Vi har haft en massmördare här.
Många tror att stan är hemsökt.
Jag... jag ska just avsluta här.
Och sen ska jag dra vidare.
Du är ju deckarförfattare. Är du inte intresserad av massmord?
Nej.
Följ med mig nu och ta en titt på pärlan...
...som jag har liggande i bårhuset.
- Har du en pärla i bårhuset? - Ja, sir.
- Nu? - Ja, sir. Med en historia.
- Jag vet vad det ser ut som. - Det ser ut som en trä...
Herre min skapare! Hur länge har du jobbat här?
Du kör inte en lastad likbår över min fot!
Förlåt, sheriffen.
- Är det här vanligt i Swann Valley? - Det har hänt förr.
Det verkar vara ett seriemord. Träpålen är mördarens signatur.
- Jag vill inte se hennes ansikte. - Jag klandrar dig inte.
Det är verkligen tragiskt. En stackars flicka. Arbus.
- Arbus! Sätt fart! - Ja, ja.
- Vet du vem hon är? - Flickan?
Vi har alla sorter här. Lösdrivare, rymlingar och ungarna vid sjön.
Alla sorter.
Vad sägs om att samarbeta och skriva en bok om det här?
Du och jag.
Tänker ni låta den där träpålen sitta kvar i henne?
Hejsan. Kan jag få termosen fylld med kaffe, tack?
- Har Edgar Allan Poe sovit här? - Javisst.
På gamla Chickering hotel. Det var väldigt länge sen.
- Chickering hotel? Tack. - Ha en bra dag.
Ni har min respekt, sir.
Min älskade dotter. Det här är min första roman.
Jag är stolt över den liksom jag är stolt över dig. Kramar från pappa.
Jag älskar dig, pappa. Från Vicky.
Jag vill skriva något för min egen skull. Något personligt.
Jag måste bryta den här nedåtgående spiralen.
Det är det jag försöker göra. Jag skriver inte fler häxböcker.
Det sa jag till honom. Jag tänker skriva nåt för min skull.
Du har gjort det förr. När du inte söp. Innan Vickys olycka.
Det går inte att jäkta fram det.
Du klarar det. Jag vet vad du menar.
Du behöver bara göra det en gång till.
Sen kan du skriva det du vill skriva. Jag förstår. Det vet du att jag gör.
Bad du Sam om ett nytt förskott?
Ja, det var förödmjukande. Jag skriver inte fler häxböcker.
Så du är på semester nu medan jag sitter fast här?
Ska jag trolla med knäna för att få ekonomin att gå ihop?
Bit ihop och se till att vi får mat på bordet!
Du får inte göra så här. Väx upp!
Folk frågar hur jag kan veta så mycket om häxor.
Då säger jag att jag är gift med en.
- Hej. - Hallå där.
- Var kom du ifrån? - Längre ned längs gatan.
Du passerade mig.
- Du tittar på mina tänder. - Nej. Jag blev bara överraskad.
Jag skäms för mina utstående tänder.
Visa mig.
Dina tänder ser bra ut. En tandställning gör väl inget.
- Jag avskyr dem i alla fall. - De jämnar ut sig med åren.
De kallar mig Vampyra på grund av mina tänder.
- Men du kan kalla mig V. - V? Så fint.
- Vad heter du egentligen? - Virginia.
- Hur gammal är du? Tretton? - Jag är tolv.
Men jag ser äldre ut för att jag är lång.
Jag vet vem du är. Du skrev de där häxböckerna.
Du är här för att signera böcker i järnhandeln.
Jag älskar dina böcker. Särskilt delen där Elizabeth säger:
"Försaka mig aldrig. Jag lockar dig från min grav."
Tack. Jag gillar din stil.
Visst. Det är bara så jag klär mig.
- Är du rädd för mig än? - Vad?
Ja. Lite.
Klockan har redan slagit midnatt tre gånger.
Det är meningslöst att hålla reda på tiden här.
Det är därför jag missade din boksignering.
Det gamla hotellet är öppet. Kom så bjuder jag på en läsk.
- Jag har en flicka i din ålder. - Nej... det är nog ingen bra idé.
- Varför inte? - Det var det jag ville prata om.
- Säg det nu. - Nej, jag kan inte.
Kom nu.
Vi har öppet. Kom in.
Jag... tog en promenad. Jag antar att jag gick vilse.
- Vad hände med flickan? - Vilken flicka?
- Är restaurangen öppen? - Den är alltid öppen.
Klocktornets alla urtavlor gör att man kan få frukost när som helst.
- Nå, mr... - Baltimore.
- Satans klockan. - Den har aldrig visat rätt tid.
Vänta bara. Du kommer att bli överraskad.
Själva ringklockan funkarfinfint.
- Bättre än tidigare. - Jag tar bara en öl.
Melvin är klocktornets vaktmästare. Han tar hand om klockorna.
Det är ett hopplöst jobb. En riktig börda.
Urverket sjunger på sista versen. Jag går upp nästan varje dag.
De sju urtavlorna ser på mig som om jag uppfann sommartiden.
Vet du vem som uppfann sommartiden? Hitler.
Vet du vem som vill ha kvar den nu? Läkare. Vet du varför? Golf.
De vill ha mer tid till golf. Men man kan inte förändra tiden.
Tiden förändrar dig. Håller du inte med om det?
- Vad tycker du om sommartid? - Jag har inte tänkt på den.
Vad tänker du på, då?
- Där ligger graven. - Graven?
Du kan gå på den. Oroa dig inte. Hela golvet är en grav.
Tolv barn ligger begravda där nere.
Tretton barn blev kallblodigt mördade.
Men han har rätt. Där ligger ett jämnt dussin.
Ett barn kom undan och hon förtappades.
- När var det? - Det var länge sen.
Klockan är reparerad. Klockan är reparerad!
Klockan är reparerad. Klockan är reparerad.
Bina surrar så gott Bland cigaretträdets skott
Nära sodavattensfontänen
Där lemonaden rinner fram Under fåglarnas sång
Nära stora godisberget
Har alla snutar två träben
Hundens bett är mjukt och skönt Och hönsen lägger löskokta ägg
Bondens åker är full av frukt Och ladan är full av hö
Jag vill så gärna åka dit Där snön aldrig faller vit
En plats utan slask Och utan hård vind
Nära stora godisbergen
Nära stora godisberget Har alla snutar två träben
Jag har dig, djävul!
- Hon bet mig så att jag blöder! - Sug ut det.
- Fan ta henne! Skrev ned det! - När bet hon dig? Klockan fyra.
- Klockan är inte fyra! - Klockan visarfyra!
Han är bara en liten tiggarpojk
Hans moder är nu död
Hans fader var ett fyllo Som inte köpte bröd
Det är de döda små barnen.
Du!
Vad gör du här?
- Vad har hon sagt? - Inget. Vad skulle hon säga?
Försvinn, gamling! Du vet vad du gjorde.
Kom nu, barn. Skynda er.
Månen går ned. Det är dags för er att sova.
- Se så. Kom nu. - Hej!
Så där, ja. Nu är det dags.
Jag är verkligen vilsen.
Det här kanske är det jag behöver. En berättelse.
Vänta! Vart tar du vägen?
Hjälp mig...
Du? Herregud. Edgar Poe.
Visa mig vägen.
Hall! Vakna! Jag vet att du är där.
Är du vaken? Det är jag. Din fru.
Hallå?
Vakna, Hall. Jag vet att du är där.
- Det är jag. - Vad är det?
- Det här är din fru. - Jag vet vem du är.
Jag gjorde inte... Jag måste kvickna till.
Vad är... Herregud, vad har du gjort?
- Ja. Den. Vet du vad den är värd? - Ja, det vet jag.
- 160000 dollar. - Nej, mer än så. Den är ovärderlig.
- Du borde inte ens röra vid den. - Jag lät värdera den.
Sluta med vad det än är du pysslar med. Jag skämtar inte.
Jag tycker inte att det är roligt. Men det är en fin bok.
Whitman tryckte bara... Det finns bara fyra stycken i privat ägo.
- Han satte typerna själv. Snälla... - Jag skämtar inte.
Du bryr dig mer om den här gamla boken än om din familj.
Ta på dig handskarna om du ska bläddra i den.
Skaffa fram förskottet, annars säljer jag den. Tvinga mig inte till det.
Jag vill inte göra det. Jag är tvungen.
Djävlar...
SWANN VALLEYS BIBLIOTEK MISS GLADYS LAGRANGE
- Hej. Jag söker... - Miss LaGrange sover. Tyst.
Förlåt mig. Jag söker information om det gamla hotellet.
Jag ska titta i arkivet.
Tack.
EDGAR POE SKRIVER OM SWANN VALLEYS KLOCKTORN
ORTSBOR CHOCKADE
OSKYLDIGA MÖRDADE SWANN VALLEY I CHOCK
PRÄST SÄGER ATT DJÄVULEN BOR I KLOCKTORNET
HAN SAATT DJÄVULEN KOMMIT TILL SWANN VALLEY
DJÄVULEN KLOCKTORNET
- Swann Valleys sheriffkontor, tack. - Ett ögonblick.
Numret är 393-229-3923.
- Vill ni bli kopplad? - Ja.
- Sheriffen. Vi har stängt. - Ja, hej.
Minns du mig? Författaren? Jag står vid fönstret.
Jag går till ytterdörren.
Visst.
Vi har stängt. Sheriffen säger att inget händer medan den är här.
- Var är sheriffen? - Det är söndag. Han är i kyrkan.
Det är ett mysterium. Han är inte särskilt religiös.
När sa du att rättsläkaren kommer hit?
Det har jag inte sagt nåt om.
- Någon sa nu i veckan. - Inte jag.
- Får jag komma in. - Okej. Men lyssna nu.
Du får inte röra något. Det är bevisföremål.
Rör ingenting. Uppfattat?
Det är på mitt ansvar och jag vill inte att han ska skrika åt mig.
- Hallå? - Får jag tala med sheriffen?
Bobby!
Du hartelefon.
- Ja? - Den där författaren är här.
Vet han inte att det är söndag? Låt mig prata med honom.
Hej, Bobby. Det är Hall Baltimore. Jag kan inte sluta tänka på flickan.
- Verkligen? - Ja, jag drömde om henne i natt.
Jag skulle vilja skriva den där boken med dig.
HAR DU FLADDERMÖSS?
Så du är sheriff och tillverkar fladdermusholkar?
Ja, men det där är en fågelholk. Två helt olika saker.
- Djuren vet vad som är vad. - Jag skriver vanligtvis om häxkonst.
Men vampyrer är ju som blodsugande häxor.
De är helt annorlunda. Vi har egentligen inte haft-
- någon vanlig häxa här i trakten såvitt jag kan minnas.
Jag kan fråga min syster. Hon äldre än helvetet självt.
Välkommen till mitt kontor. Slå dig ned.
Tänk dig det här. "Skriven av:"
"Hall Baltimore och Bobby LaGrange."
Eller "Hall Baltimore från en idé av Bobby LaGrange."
Vad menar du med "idé"? Jag har mycket mer än så.
Jag har en jättebra huvudperson. Bobby LaGrange.
Lugna ned dig och berätta vad du har.
Jag kallar den Vampyravrättningarna. Den kommer att sälja bra.
Inte illa. Fortsätt.
Vem är flickan? Är hon bara en flicka som rymt hemifrån?
Eller bara en 12-13 år gammal flicka som ser äldre ut än hon är?
En lösdrivare. Hemlös.
Varför användes träpålen? Var det den som dödade henne?
Eller lades den till i efterhand, som en signatur från mördaren?
Ena änden av den var slipad helt slät.
Där fanns inga fingeravtryck.
Och sen trycktes den in i henne. Långsamt.
Det var ingen stöt eller hugg.
Det var nästan som om det gjordes med någon slags maskin.
Det är därför jag kallar berättelsen Vampyravrättningarna.
Jag tror att hon dödades med en elektrisk stol för vampyrer.
En avrättningsanordning konstruerad av och för vampyrer.
Det är annorlunda. Jag undrar hur den skulle se ut.
Det har jag redan tänkt på. Jag byggde en modell.
Är du redo? Vad sägs om det här?
Titta här.
Du älskar det.
- Hur kan jag stå till tjänst, Hall? - Hej, Sam. Du sa att jag kunde få...
...ett förskott. Mer. - Ännu ett förskott?
Då vill jag se en skottsäker idé med kött på benen. Inte dimma på sjön.
Ingen kan blanda metaforer som du, Sam.
- Titeln är Vampyravrättningarna. - Vampyrer?
- Huvudpersonen är en mördad flicka. - Vackert.
- Ja, men hon är ung. - Det är vackert att hon mördas.
Men du måste ha en riktig berättelse. Inte bara en massa stil.
Hur går avrättningsdelen till?
Det ska jag ta reda på. Slutet har en härlig knorr.
- Med känsla? - Massor. Du får ett utkast i morgon.
Men du måste genast skicka en check till Denise.
- En banköverföring vore bättre. - Konceptet är inte skottsäkert.
Men att häxmästaren Hall Baltimore skriver om vampyrer är inte illa.
Om du har ett slut. Ett skottsäkert slut!
Du måste hjälpa min fru att hålla sig flytande. Det är därför jag gör det.
- Jag skickar 10000 till Denise. - Tio? Nej, tjugofem. Det är toppen.
Jag skickar 10000 till Denise men då måste jag ha utkastet i morgon.
- Sam. - Och ingen dimma på sjön!
VAMPYRAVRÄTTNINGARNA (Från en idé av Bobby LaGrange)
Natten var... fuktig.
Natten var molnig.
Dimma. En dimma lägger sig...
...över sjön Minika... Mini...
...över Wanapanookisjön.
Dimman flöt ut som...
...Virginias tysta...
...dröm. Nej, det där suger.
Dimman på sjön. Dimman på...
Dimman på sjön, bara för att plåga Sam-
- lägger sig... flyter ut som tårar...
...på en vals... röv? Nej.
Dimman på sjön var som en rakkniv.
Dimman på sjön påminde mig om min första fru.
Den upplöstes med tiden.
Jag har tappat förståndet Och nu läspar jag.
Och nu har jag förvandlats till en svart basketspelare.
Hon är... Hon bar taft.
Jag skriver som en homosexuell basketspelare från 60-talet.
Jag gillar korta kortbyxor. De är avslöjande men bekväma.
De underlättar när jag hoppar.
Det låg ingen dimma på sjön.
Enbart dis.
Dis, dis, dissy, diss, diss.
Miss Vicky. Var är du, raring?
DECKARFÖRFATTARES DOTTER DÖDAD i BÅTOLYCKA
Swann Valleys sheriffkontor. Vicesheriff Arbus.
Arbus! Författaren bad mig uträtta några ärenden åt honom.
Han är inte här på motellet.
Om du ser honom så kan du hälsa att jag väntar i 30 minuter.
- Det är allt. Sen måste jag gå. - Okej, sheriff.
- Varför är dörren olåst, Arbus? - Jag väntade på dig, P.J.
- Hur gick det med bantningen? - Jag har väntat på min hamburgare.
- Vill du spela kort? - Visst. Men när tänker du betala?
- Ta den där sladden, P.J. - Okej.
- Knack, knack. - Smyg aldrig in så där i ett bårhus!
- Jag har svagt hjärta. - Förlåt. Jag knackade.
Sheriffen väntar vid ditt motell. Han sa:
- "Jag väntar bara i 30 minuter till!" - Okej. Tack.
Du är skyldig mig 18 dollar.
Slumra lätt. Somna in.
Somna lätt. Godnatt.
Det här stod inte på listan men jag tog det ändå: Sova gott.
Precis vad jag behöver.
Ska vi inte arbeta tillsammans?
- Det här får dig bara att sova. - "Kanske också drömma?"
- Du läste ju inte etiketterna. - Jodå.
Är det så här du skriver? Jag trodde att ni stadsförfattare...
...super till och skriver i trans. - Det gör vi.
Men jag vet vem som kan hjälpa mig med det skottsäkra slutet.
Känner du nån läkare som kan skriva ut starkare grejer?
Det kan jag inte göra. Jag är myndighetsperson.
Skymningsspets av Bobby LaGrange.
"Hennes hud var lika fräsch som färsk grädde"-
- "under spetsnegligén hon tyckte om att fresta mig med."
Vad är det som får dig att komma tillbaka hit?
Jag försöker lösa ett mysterium.
Jag har väntat på dig, min vän.
Här vid hennes grav.
- Efter dig. - Tack.
Du är ju Edgar Allan Poe, så om du...
Hur kan jag stå till tjänst?
- Jag har inget slut. - Dickens brevväxlade med mig...
...angående tekniken att skriva slutet först och arbeta baklänges.
- Vad behöver du? Längd? - Cirka 40-50 rader...
...per sida och minst 200 sidor.
- Ämne? - Skönhet.
- Ton? - Melankolisk.
Nu när detta är fastslaget...
...bör vi överväga en refräng. - Låter bra.
...jag tänker ofta på klocktornet. - En refräng måste vara kortfattad.
I mitt eget mest berömda verk består refrängen av ett enda ord.
- "Förbi." - Problemen uppstod i antagandet...
...att ordet skulle uttalas monotont av en människa.
Då tänkte jag genast på en ointelligent varelse som kan tala-
- och det ledde naturligtvis tankarna till en papegoja.
Den ersattes av korpen, som också kan tala-
- men också ses som en illavarslande fågel. Det passar diktens ton.
Är allt det här verkligen värt en flaska fin irländsk whiskey?
Ja, självklart. Var snäll och fortsätt.
Så jag frågade mig vilket av alla melankoliska ämnen-
- som av världens människor ses som det mest tragiska.
Döden.
Och när är detta tragiska ämne som mest poetiskt?
När det är som mest knutet till skönheten.
En vacker flickas död är därför-
- utan tvekan det mest poetiska ämnet i världen.
Det är även tveklöst så att de läppar som är mest lämpade för ämnet-
- är de som tillhör mannen som älskade henne.
Så jag kombinerade idéerna, en man som sörjer sin älskarinna-
- och en korp som upprepar ordet "förbi" i en dikt på ca hundra rader-
- där "förbi" avslutar varje strof i den melankoliska dikten.
Hur kommer du fram till slutet?
Din berättelse är en tragedi.
Den inträffade här, i det gamla hotellet där jag en gång sov.
Det fanns många barn i staden. Föräldralösa och förrymda barn.
Förlorade barn.
Inom kort tog pastor Allan Floyd in dem under sitt beskydd.
Han var en vänlig man. Alla tyckte att han tog väl hand om barnen-
- då han lärde dem katekesen, kärlek till Gud och godhet.
Tänk på vad du hör lilla öra
Det finns en ande ovan där och han älskar alla här
Men en kväll hände det. Ett av barnen saknades.
Det var då det avslöjades.
Vem är det som saknas? Peter?
Var är... Han gick väl inte till andra sidan sjön?
Ni får aldrig någonsin följa med dem som bor på andra sidan sjön!
Det är väldigt viktigt. De är som... som ohyra.
De är orena. De där odjuren på andra sidan sjön...
De är odöda.
De är vampyrer.
Tänk på vad du gör lilla hand
Han tog hand om dem och matade dem.
Han smorde dem med safterna från vild selleri-
- fingerört och stormhatt.
- Han smorde dem mot ondska. - Kan du vända bort huvudet?
Det är bra. Så där, ja.
Nu är du trygg och säker.
En vacker dag kommer du att bära nylonstrumpor...
INGET UTKAST! JAG VÄNTAR. VAR ÄR SLUTET?
Vad gör du med mammas psykograf?
- Har du sett en sån förut? - Vad ska du göra med den?
Innovationen är det som gör deckaren-
- och Charlie Chan underhållande.
Bobby LaGrange är en innovativ detektiv.
Efter er, sir.
Det här är ett ouijabräde, en psykograf.
Vi befinner oss i närheten av den avlidne.
Och mördaren är antagligen kvar i området.
Vi borde nog inte göra det här i ett bårhus.
Vi dämpar belysningen.
- "Hej." - "Hej."
- Känner vi dig? - "Ja."
- Du gör det där. Jag känner det. - Nej, det gör jag inte.
H-A-N.
Han.
Den vill ha dig.
Okej. Känner vi dig?
J-A-G...
...Ä- R... H-O-N.
Jag är hon.
Vad var det där, Arbus?
- Fråga henne. - Vad ska vi fråga?
Vem mördade dig?
B...
- Du gör det här, sheriffen. - Nej, det gör jag inte!
Vem mördade dig?
B!
Det är de onda ungarna vid sjön! De är onda.
Det är den där grabben Flamingo som infekterar dem.
Han är vampyr! Är han inte det?
Kom nu, Arbus. Håll din pistol dold.
- Du måste vara Circe. - Just precis.
- Jag söker Flamingo. - Han är där.
Du är bildad. Du kan din Baudelaire.
Jag känner till livet. Och Baudelaires drömmar.
Jag hoppades att du kunde hjälpa mig att hitta en försvunnen flicka.
Det finns många flickor här.
Folk säger att det pågår onda saker här. Oroar det dig?
Se dig om? Ser det här ut som ondska?
Se på månen.
- Det är vackert. - Jag är orolig.
Vi har inte sett henne på tre dar. Hon är bara en liten unge.
Men jag är rädd att något kan ha hänt henne.
- Arbus! Fasen. - Där kommer han.
Sheriffen är här.
Du! Du bär inte uniform!
Och du är här utan att vara i tjänst.
Han sa att du godkände det. Och han gav mig 20 dollar.
Herr samarbetspartner. Jag trodde att vi skulle samarbeta-
- under hela utredningen.
Bobby LaGrange gillar inte att bli lurad.
Han gillar inte heller att bli gjord till åtlöje!
Den berömde Flamingo. Ser man på.
Du tar verkligen kål på damerna.
Grip mördaren, Arbus.
Han är så där. Han kommer och går.
Eller så har han redan försvunnit.
- Är det här de riktiga nycklarna? - Ja.
- Otroligt. Till klocktornet? - Ja.
- Ge mig dem! Vart ska du? - Jag vill bara titta.
Du vill inte gå upp dit.
Märkligt. När jag var här igår så krånglade inte låset så här.
- Igår? - Det kanske var i förra veckan.
- Säkert? - Eller förrförra veckan.
Låt mig försöka.
- Här. - Tack.
Vad i helsike var det?
- Har du märkt nåt liknande förr? - Jag stannar här. Stället är hemsökt.
- Vad är det som luktar? - Djävulen! Djävulen bor där uppe!
Du kommer att få honom över dig. Nu går jag. Hej då.
Vad?
Följ med oss, pappa. Hjälp mig, pappa!
Hjälp mig, pappa. Följ med oss, pappa.
Följ med oss, pappa.
Följ med oss. Hjälp mig. Hjälp mig, pappa.
Lyssna.
Är de onda?
Nej.
Säg mig vem som dödade henne. Berätta.
- Vill du verkligen veta? - Jag vill veta sanningen.
- Sanningen har konsekvenser. - Jag har inget annat val.
- Berätta hela historien. - Som du vill, min vän.
Här inträffade händelser som man skäms över att minnas.
- Varsågod. - Tack. Kniven är vass.
- Vad är hemliga ingrediensen? - Alla får speciell lemonad i dag.
- Här är en till. - Så där, ja.
- Bra jobbat. Var försiktig. - Saften svider.
Du har skurit dig i fingret.
- Varsågod, Alice. - Tack.
- Varsågod. - Jag älskar lemonad.
Titta vad jag hittade.
Drick upp nu. Du kan få mer om du vill.
- Vänta. De dricker den. - Drick inte. Han spetsade lemonaden.
- Nej! Sluta! - Min lemonad! Virginia!
Stå stilla, allihopa.
Virginia beter sig väldigt fånigt. Alla ska dricka lemonad.
Den är söt och god. Smaka på den.
Sluta!
- Stanna! Stanna här! - Nej!
Sen fattade han det ödesdigra beslutet.
Hellre än att låta barnens själar förtappas som vampyrer-
- så drogade han deras lemonad och skar halsen av dem.
Kan du få honom att sluta? Kan vi göra något?
Skönhetens död.
Ett barn försökte rädda sitt eget liv.
Virginia?
Leker du vår favoritlek?
Jag hittar dig.
Nu har jag dig!
Virginia!
- Nej... - Virginia!
Där finns bara en väg En väg till Gud
Nu har jag dig!
Men monstret fångade henne och kedjade henne i valvet.
Nej!
Skrik inte! Jag sa ju att Gud vill att du ska vara tyst.
Så där, ja. Skrik så mycket du vill.
Nu kan inte ens Gud höra dig.
Där finns bara en väg En väg till Gud
Där finns bara en En väg till Gud
Den som Jesus gav
Jag älskade henne under hennes enastående skönhets ljusaste dagar.
Inte som den levande Virginia, utan som Virginia ur en dröm.
Förstår du?
Min käre vän.
Hon var min unga kusin.
Min älskade hustru.
Hon hette Virginia. Men jag gav henne många namn.
Lenore.
Berenice.
Fru Ligeia. Madeline Usher.
Annabel Lee. Eleanora.
- Hallå, författarkompanjon! Öppna! - Va?
Vakna!
- Öppna dörren! - Ja, vänta, vänta.
- Här ska du få se. - Vad?
Jag prenumererar på Författarförbundets tidning.
Det står att du fått ett förskott på 10000 dollar-
- för Vampyravrättningarna!
Nej, det varför ett gammalt projekt.
Pengarna har redan gått till min fru. De har fel.
Men jag har tänkte på det och jag gillar "Vampyravrättningarna"-
- "av Hall Baltimore och Bobby LaGrange".
- Ge mig mina 5000 dollar. - Vi måste skriva berättelsen först.
- Vi måste skriva slutet. - Slutet? Det är en deckargåta!
- Slutet visar vem som gjorde det. - Visst. Låt mig få vakna först.
Vad är det med dig? Du glömmer din främsta tillgång!
Detektiven Bobby LaGrange. Du måste använda honom mer.
Han kan ju lösa brottet på egen hand. Det handlar ju om en seriemördare.
Någon vill tysta flickorna på andra sidan sjön.
För att de stör hans sjuka hjärna!
De stör honom på grund av något sjukt psykologiskt tillstånd-
- som dömer dem till att vara de onda slampor de är.
Det är det som rör sig i hans sjuka tankar.
Tycker du det, Bobby? Tycker du att de är onda slampor?
Ja, för fan! De gillar mörker och onda saker!
De dyrkar döden! Och sex.
Vad tror du?
Nej, du. Nej, inte... Inte Bobby LaGrange.
Det är de satansdyrkande hororna på andra sidan sjön!
De gillar mörker och ondska. De dyrkar döden och sex.
De var för frestande för sitt eget bästa.
Vet du vad? Deras vita kött är uppfyllt av djävulen.
Det är som en krydda man inte kan sluta tänka på.
- Det är inte jag. - Det är inte jag! Det är dem.
- De är djävulens kött. - Djävulens kött.
Jag räddade deras själar!
- Du... - Du får inte döma mig!
- Döm mig inte. - Fader. Herre.
Förlåt mig för att jag sökte njutning utanför din hjord.
Fördriv mig icke från din ande. Från din åsyn.
- Han kanske tar en näve jord... - "Jag kokar ej håret allena."
"Jag kokar allt tillsammans vill jag mena."
- Hon skall förgås! - Skottsäkert. Helt skottsäkert.
Jag kan inte ens se ut över den lilla klippan utan att darra.
Den här "lilla" klippan?
Vänta. Vänta!
- Vågar du fortsätta? - Vad pratar du om? Berätta slutet.
Om du inte slutar nu så blir alla ord du skriver din egen berättelse.
Du. Du är slutet du söker.
Hur skulle jag kunna sluta nu när jag är så nära slutet?
Då är det dags att du får se sanningen.
Det finns inget annat sätt att avsluta berättelsen.
Jag skäms så. Jag borde ha följt med. Det där är min lilla flicka.
Min dotter. Hon ville att jag skulle följa med.
Jag trodde att det var små båtar för barn.
Jag visste inte att det var snabba motorbåtar.
Jag kunde ha följt med men jag var för full för att vakna.
Jag var... med en kvinna.
Jag skäms så.
Jag kunde ha följt med. Jag ställde in väckarklockan.
Men den gick fel så den ringde aldrig.
Jag kunde ha varit där, men...
Om jag hade varit där så hade hon kanske...
Jag skäms så.
Om jag hade varit där...
Jag... kunde ha varit där. Jag borde ha varit där.
Jag borde ha följt med dem.
Vi delar det här lilla spöket, min vän.
Vårt arbete är den grav-
- som vi förbereder för dess ljuvliga invånare.
SKYLDIG
Herregud...
Hjälp mig. Hjälp mig, pappa.
Skottsäkert! Det här är en riktig prestation. Kött på benen.
- Tycker du det, Sam? - Ja, det gör jag.
Hall Baltimore är inte längre häxkonsternas mästare.
Förbi.
Baltimores Vampyravrättningarna sålde 30000 exemplar. Hyfsat bra.
Bobby LaGrange knöts till tre andra "träpålemord" samt mordet på Arbus.
Denise Baltimore sålde aldrig Halls sällsynta Whitman-volym.
Flamingo sågs aldrig igen.
Översättning: Mattias Andersson www.primetext.tv